Този урок е посветен на генерирането на проектната идея.
Проектната идея се заражда тогава, когато забележим, че около нас има нещо, което не работи добре, което
искаме да променим, или да подобрим.
Понякога тя идва от реален проблем, който може да бъде породен от липса на услуги, ниско качество на
живот или неравен достъп до образование.
Друг път възниква от неудовлетворена потребност, която наблюдаваме в нашата организация, или в нашата
общност.
Проектната идея може да бъде вдъхновена от възможност – например нужда от нови технологии, ново партньорство
или финансиране.
В контекста на проекта, проблемът представлява обективно съществуващо несъответствие между текущото и желаното
състояние.
Например искаме да си сменим работата, но ни липсват умения.
Това е проблем.
Той може да се прояви като дефицит, пречка или негативна тенденция.
Проблемът е ситуация, която изисква интервенция.
Наличието му е основният мотиватор за иницииране на проекта, защото разкрива необходимостта от промяна.
Правилното идентифициране и формулиране на проблема е ключово за създаването на обоснована и реалистична
проектна идея.
Без ясно разбиране на естеството и причините на проблема, всяко последващо планиране рискува да бъде неефективно
или неадекватно.
Потребността е това, което ни мотивира.
Тя ни тласка да търсим решения, за да задоволим нашите основни човешки нужди.
Проблемите се раждат, когато нашите потребности не са удовлетворени.
По този начин се раждат и проектните идеи.
Теорията на известния американски психолог Ейбрахам Маслоу обяснява какво движи човешкото поведение.
Според него, хората имат йерархично подредени потребности, от най-основни до най-висши.
Маслоу представя тази йерархия като пирамида.
В нейната основа стоят физиологичните нужди, като храна, вода, сън и здраве.
След тях идват нуждите от сигурност, като дом, безопасност, стабилност.
На следващото ниво е принадлежността, или стремежът към любов, приятелство и социални връзки.
След това се нареждат потребностите от уважение и самоуважение, или желанието да бъдем признати и оценени.
На върха е потребността от самоусъвършенстване, или стремежът към учене, творчество, духовност и развитие
на потенциала.
Тези потребности са универсални.
Те са в основата на нашите стремежи и цели.
Когато една потребност не е удовлетворена, човек търси начини да я задоволи.
Това поражда мотивация за действие.
Именно тук се появява връзката с проектното мислене.
Неудовлетворените потребности – независимо дали са лични, групови или обществени – често са в основата
на проблема.
За да генерираме проектната идея, е необходимо да анализираме проблема в дълбочина.
Анализът започва с едно основно твърдение.
Всяко следствие има причина.
Не е достатъчно да назовем проблема.
Трябва да разберем какво го е породило.
На първо място трябва да разберем кои са причините, които са довели до тази ситуация.
Защо съществува този проблем.
На второ място, какви пропуски, липси или решения са допринесли за неговото възникване.
И още – какви са негативните последици от проблема и кой е засегнат?
Какво ще се случи, ако той не бъде решен?
Анализът ни позволява да разграничим повърхностния симптом от дълбоката причина и да стигнем до последиците
в системен вид.
Това е първата крачка към реална, работеща проектна идея.
За да анализираме проблема, използваме инструмента дърво на проблемите.
То ни помага да визуализираме връзките между причините, централния проблем и последиците.
Представете си дърво.
Централният проблем е стъблото.
Под него са корените.
Това са причините, които подхранват проблема.
Някои са очевидни, други по-дълбоки.
Нагоре растат клоните – това са ефектите, които се разпространяват, ако проблемът остане нерешен.
Дървото на проблемите улеснява разбирането и вземането на информирани решения, като предлага логическа структура
и помага за формулирането на реалистични и постижими цели.
То създава ясна представа за взаимовръзките и възможностите.
Не на последно място, дървото на проблемите позволява да се идентифицират критичните звена в един проект.
Това са онези елементи, от които зависи неговата ефективност и устойчивост.
Разбирането на проблема е първата стъпка към дефиниране на целта и успеха на проекта.
След като сме анализирали проблема, следва да изградим логическа връзка към проектната идея.
На първо място определяме текущото състояние, или как стоят нещата сега.
След това формулираме желаното състояние и отговаряме на въпроса какво искаме да постигнем.
Накрая решаваме как трябва да го постигнем и с какви средства.
Проектната идея е логичен отговор на идентифицирания проблем.
Тя съчетава целта, начините за нейното постигане и ползите за целевата група.
Преди да започнем работа по проекта, трябва да се уверим, че идеята ни е добре обмислена и поставена
в реален контекст.
Проектното мислене не се изчерпва с това какво искаме да направим.
Трябва да проверим кой вече е работил по подобна идея.
Какво е новото, което ние можем да предложим.
Какви ще бъдат конкретните ползи за нашите партньори или за целевите групи.
В кой географски и тематичен контекст ще се реализира идеята.
Това ще определи както подхода ни, така и шансовете за финансиране и въздействие.
За да превърнем нашата идея в реален проект, трябва да я доразвием.
Започваме с анализ на средата.
Анализът на средата представлява систематичен процес на събиране и интерпретиране на данни за обкръжаващата
ни реалност.
Целта е да разберем както силните и слабите страни на нашата организация, така и външните фактори, като
заплахи и възможности.
Това се прави с помощта на два ключови инструмента – SWOT и Pestle анализ.
Тези анализи ни помагат да планираме по-добре нашия проект.
SWOT анализът е един от най-популярните инструменти за стратегическо планиране.
Той се използва за оценка на четири групи фактори.
На първо място, това са силните и слабите страни, които се отнасят до вътрешната среда.
На второ,
това са възможностите и заплахите, които произтичат от външната среда.
Как можем да приложим SWOT анализа в практиката?
Да разгледаме пример за проект за обучение на младежи по дигитални умения.
Вашата организация може да разполага с експертен екип и подходяща методология за обучение.
Това са силните страни на проекта.
Слабостите могат да включват ограничени финансови ресурси и липса на маркетинг.
Външните възможности могат да бъдат растящата нужда от дигитални умения, а сред заплахите – бързо променящите
се технологии и конкуренцията.
Един такъв анализ ни помага да планираме по-добре и да фокусираме усилията си правилно.
PESTEL анализът се фокусира изцяло върху външната среда.
Той изследва политически, икономически, социални, технологични, правни и екологични фактори.
Метoдът е изключително полезен за големи инфраструктурни и социални проекти.
Двата анализа ни помагат да мислим стратегически, да идентифицираме силните си страни, да предвидим
рисковете и да използваме външните възможности.
Те са в основата на устойчивия и успешен проект.
Следващата стъпка в анализа е идентифицирането на заинтересованите страни, техните нагласи и очаквания
от проекта.
Заинтересовани страни са всички хора, групи или организации, които имат интерес към даден проект, могат да окажат
влияние върху неговото изпълнение или да бъдат засегнати от резултатите му.
Това включва активни участници в проекта, външни лица или институции, които имат отношение към темата.
Тези групи могат да повлияят върху изпълнението на нашия проект или да бъдат повлияни от него в краткосрочен
и дългосрочен план.
Те могат да допринесат за неговия успех чрез подкрепа, ресурси или експертиза.
Някои от тези групи имат голямо влияние и могат да саботират проекта.
Затова тяхното идентифициране е важна стъпка още в началото на всеки проект.
Заинтересованите страни в един проект могат да бъдат както вътрешни, така и външни.
Вътрешните са част от самия проект или организацията, която го изпълнява.
Те могат да включват екипа на проекта, партньорите, ръководството, служители и доброволци.
Външните включват местните общности, институции, изпълнители, медии, инфлуенсъри и други лица, които
имат интерес от проекта или ще бъдат засегнати.
И двете групи имат различни очаквания, които трябва да отчетем при планирането и управлението на нашия
проект.
Един от важните етапи при идентифицирането на заинтересованите страни е да определим целевата група, която ще се
възползва от резултатите на нашия проект.
Целевата група са хората, към които основно е насочен проектът и ще бъдат положително повлияни от неговите
резултати.
Преките бенефициери са целевата група, която ще бъде повлияна положително в дългосрочен план.
Непреките бенефициери са тези, които се възползват косвено от резултатите на проекта, например медиите,
общността или институциите.
При подготовката на проекта целевата група трябва да бъде ясно дефинирана и категоризирана.
Например, тя може да бъде количествено или качествено определена - по брой, възраст, местоживеене или други
характеристики.
Освен това, целевата група трябва да бъде подбрана в съответствие с целите на проекта и наличните ресурси.
Така например, ако нашият проект има за цел да повиши дигиталната грамотност, няма да е подходящо да насочим
дейностите към хора, които вече работят в IT сектора.
Много по-логично е да изберем целева група като безработни младежи или възрастни хора с ограничени цифрови умения.
След като анализираме заинтересованите страни, трябва да изготвим план за работа с тях, основан на ясна
стратегия за участието им.
Това включва определяне на подходящи действия – срещи, консултации, информационни кампании или съвместни
дейности.
Добре би било да поддържаме редовна и ясна комуникация, да отчитаме техните очаквания и да реагираме при възникване
на напрежение или нови интереси.
Участието на целевата група трябва да бъде наблюдавано през целия проектен цикъл, и да се следят реакции
на нейните представители при вземането на решения.
Особено важно е периодично да търсим обратна връзка от участниците – чрез анкети, интервюта или дискусии,
за да разберем дали комуникацията и включването им отговарят на нуждите и очакванията им.
Това ни позволява навреме да адаптираме подхода си и да изградим доверие.
Благодарим ви за вниманието.